Урочисто прибраний зал, у центрі – портрет Тараса Григоровича Шевченка, звучить пісня «Реве та стогне Дніпр широкий»".

Слово вчителя. З дитячих літ ми знаємо, що березневі дні – то Шевченкові дні. Адже у цю весняну пору ми вшановуємо пам'ять про всесвітньо відомого поета, революціонера - демократа, великого гуманіста Т. Г. Шевченка — національного генія українського народу, святкуємо 195-річчя від дня народження великого Кобзаря.

Тарас Шевченко був усебічною обдарованою людиною. Геніальний поет і видатний живописець, цікавий прозаїк і неординарний музика. Шануємо його і як мислителя - філософа, великого гуманіста, просвітителя.

Читець.

Щовесни, коли тануть сніги

І на рясті просяє веселка,

Повні сил і живої снаги,

Ми вшановуєм пам 'ять Шевченка.

СЛАЙД №1

Ведучий. Історія літератури рідко знає біографію письменника таку тяжку і безрадісну, як біографія Шевченка. О. Пипін

СЛАЙД №2

Ведучий.

9 березня 1814 року

В похилій хаті край села,

Над ставом чистим і прозорим

Життя Тарасику дала

Кріпачка - мати, вбита горем.

Учень 1. В бунтарі від народження був висвячений син бідняцький: грецьке Тарактикос перекладалося саме так: здатний на непокору, безстрашний, бунтар. Пророцтво, закладене в імені, з роками виправдається.

Учениця 1. Батьки Тараса Шевченка були кріпаками пана Енгельгарда. Григорій Іванович умів читати, стельмахувати, а іноді й чумакувати доводилося. Не з бідного й не з темного роду він був. Мати - працьовита, дбайлива, тихої вдачі.

Учень 2. Її образ, мов ікона святої мучениці, залишився до смерті в душі Тараса чистим і ясним. Від неї впало золоте сяйво не на одну жіночу постать в пізніших поетових творах.

СЛАЙД №3

Учениця 2. Рідна Тарасова хата була, як і інші сільські хати. До 8 ступнів довга, а до 6 широка, на численну родину досить - таки тісна. Літом то ще нічого, але зимою вона перемінювалася у якусь в'язницю, в клітку, в котрій каралися безвинні люди, особливо діти. У тому пеклі виростав Тарас Шевченко.

Тарас Шевченко писав:

За що не знаю називають

Хатину в гаї тихим раєм.

Я в хаті мучився колись,

Мої там сльози пролились,

Найперші сльози…

У тій хатині, у раю,

Я бачив пекло. Там неволя

Робота тяжкая, ніколи

І помолитись не дають…

СЛАЙД №4

СЛАЙД №5. Правнук поета по сестрі Катерині, письменник Д. Ф. Красицький на екскурсії в Моринцях з дітьми села Дзвінкове Васильківського району

Учень. Ледве Тарасові минуло 9 літ, як померла його бідна мати. Нужда та праця положили її молодою (на 40-му році життя) у передчасну домовину.

Учениця. Батькові годі було без хазяйки з дрібними дітьми оставатися - він оженився. Та ще до того з удовою Оксаною Терещенчихою з Моринців. Вона привела своїх троє дітей. Мачуха, зведенята - пекло.

Учень. Та ще, поки жив батько, то якось терпів Тарас. Батько брав його з собою, як їхав чумакувати, посилав до дяка в науку, жалував. Але на 12-му році життя не стало й доброго батька. Вмираючи, казав він, що Тарасові маєтку не залишає, бо він буде або дуже славний чоловік, або велике ледащо. Показ фрагменту відеофільму ( 5 хв.)

Учениця. Тарас став круглим сиротою. Ані родичів, ані маєтку – нічого... Годі було Тарасові вдержатися в хаті. Пішов до дяка Богорського на дальшу науку. Богорський був нестямний п'яниця. Тараса держав у себе не як учня, а як наймита-послугача, який мусив носити йому воду, рубати дрова тощо.

Давно те діялось. Ще в школі,

Таки в учителя-дяка,

Гарненько вкраду п'ятака –

Бо я було трохи не голе,

Таке убоге…

СЛАЙД №6.

Учень. Пізніше, згадуючи своє сирітське дитинство, Шевченко у поезії "Доля" скаже:

Ти не лукавила зо мною,

Ти другом, братом і сестрою

Сіромі стала. Ти взяла

Мене, маленького, за руку

І в школу хлопця одвела

До п'яного дяка в науку,

"Учися, серденько, колись

З нас будуть люде, - ти сказала,

А я й послухав, і учивсь,

І вивчився…

Учень. Він зазнав багато горя. У найвразливішому віці позбавлений любові і материнської ласки, хлопчик звик зосереджуватись у самому собі…

Ведуча. Перебувши якось у Богорського два роки, кинув Тарас рідне село й утік до недалечкого містечка Лисянки шукати людей, "щоб добру навчили". Особливо тягнуло його до малювання. В Лисянці звернувся він до маляра-диякона, але був це плохий учитель. Тарас кинув його й поплентався в Тарасівку до маляра-дячка, що малював великомученика Микиту й ворожив з руки. Оглянувши ліву руку хлопця, дяк-ворожбит рішуче заявив, що з нього нічого путнього не вийде - не то маляр, але навіть швець або бондар.

Ведучий. Так скінчилася Тарасова мандрівка за добрими людьми. Зажурений вернувся він у рідне село та став за громадського пастуха. На ті часи натякає поет у поезії "Мені тринадцятий минало".

Учень"Мені тринадцятий минало".

Ведуча. Але який з нього пастух? Зачитається бувало або задумається, а вівці тим часом зайдуть у збіжжя та натворять шкоди. Хотів був старший Тарасів брат Микита привчити його до хліборобства або стельмахства, та що ж, коли й до того в Тараса не було ніякої охоти.

Ведучий. Кине бувало роботу та йде світами блукати. Його тягнуло до іншого діла - до поезії та до мистецтва. Ще з дитинства Тараса вабила краса рідного краю. У мандрах міцно вкорінювалась у хлопчикові любов до України, передана від народження з молоком матері, батьківською мовою, з оповіданнями діда про славну героїчну старовину, з піснями, які так любив слухати і співати.

Ведучий. 1829 рік. Був кріпаком у старого Енгельгардта - став власністю його сина. Панові набрид неслухняний попихач, що, замість того, щоб віддано чекати чергової вельможної примхи, замріяно пірнав у своє мистецтво й малював, малював, малював...

Тож і вирішив бундючний Енгельгардт використати таку несподівану забаганку свого двірського козачка і вивчити його на такого ж двірського, але художника.

Ведучий. Він віддав свого «козачка» на чотири роки до живописця В. Ширяєва. Стверджують, що саме тоді Тарас почав складати перші поезії. З того часу Шевченко-художник і Шевченко-поет ішли поруч тернистими стежками життя.

Ведучий. Поступово Тарас знайомиться з людьми, чиї імена вписані золотими літерами в історію світового мистецтва — Іваном Сошенком, Карлом Брюлловим, Василем Жуковським, Євгеном Гребінкою, Василем Григоровичем, Веніціановим та ін. Друзі вирішили визволити його з кріпацтва.

Ведучий. Карл Брюллов, познайомившись із Шевченком, одразу відзначив «не кріпацький» вираз обличчя молодого художника. А в безперечному таланті українського юнака переконався, переглянувши його малюнки.

Ведучий. Складним було це завдання - викупити незвичайного кріпака, якого Енгельгардт схарактеризував як «ремісника, в господарстві необхідного», і назвав неабияку суму - 2 500 карбованців асигнаціями.

Іван Сошенко залишив спогади про ті дні: «Стан душі Тарасової в той час був жахливий». А між тим, згідно з досягнутою домовленістю, Брюллов уже малював портрет Жуковського, який став окрасою і гордістю світового мистецтва живопису. Полотно було розіграно в лотерею серед членів царської родини. Виграла цариця Олександра Федорівна і охоче заплатила за нього необхідну суму.

Ведучий. Уявіть собі лишень, яким важким був для Тараса Шевченка цей рік! 2 квітня 1837 року Брюллов поклав перший мазок на полотно, а 22 квітня 1838 року талановитий кріпак нарешті тримав у руках «відпускну» - документ, що давав його власникові довгоочікувану свободу!

Ведучий. А попереду було життя, про яке Шевченко з повним правом міг пізніше сказати: «Моє життя становить частину історії моєї Батьківщини».

Учень.1840 року сталася подія, що не лише близьким друзям, але й усьому світові засвідчила: народився Поет: А книжку, як розгорнув, дивлюсь – “Кобзар”, та вже дуже вичитаний. Дарма! Я його притулив до серця, бо дуже шаную Вас, і Ваші думки кріпко лягають на душу.

З листа Г. Квітки-Основ'яненка до Т. Шевченка від 23 жовтня 1840 р.

Учень. Ся маленька книжечка відразу відкрила немов новий світ поезії, вибухнула, мов джерело чистої, холодної води, заясніла невідомою досі в українськім письменстві ясністю, простотою і поетичною грацією вислову.

І. Франко

Учень. Перша книжечка під назвою «Кобзар» була невелика за обсягом. До неї увійшло лише вісім творів: «Думи мої, думи мої...», «Перебендя», поема «Катерина» (із вдячністю присвячена Жуковському), «Тополя», «Думка», «До Основ'яненка», «Іван Підкова» і «Тарасова ніч». Але внутрішня сила, що нуртувала в кожному рядку, не давала спокою, бентежила, хвилювала.

Учень. При слові «Кобзар» перед читачем виникали образи українських мандрівних співців, що змушували кобзу ридати над гіркою долею поневолених людей або славити легендарні подвиги козацького лицарства.

«Кобзар» відкривався поезією «Думи мої, думи мої...». Учні виконують пісню «Думи мої, думи мої...».

Учень. 1843 р. —Шевченко навчається в Академії мистецтв.

Ведучий. Через 15 років розлуки з рідною землею Тарас Шевченко в 1843 році їде в Україну. І бачить нужду та горе, тяжку, підневільну працю простого люду. І з′явилися рядки вірша:

Аж страх, погано

У тім хорошому селі:

Чорніше чорної землі

Блукають люди; повсихали

Сади зелені, погнили

Біленькі хатки, повалялись,

Ставки бур'яном поросли.

Село неначе почорніло,

Неначе люди подуріли,

Німі на панщину ідуть

І діточок своїх ведуть!..

Ведучий. У кінці 1845 року, перебуваючи на Переяславщині, Шевченко тяжко захворів. І тоді митець відчув потребу сказати останнє слово рідному народові, закликати його до боротьби за нову, вільну державу. Так з'явився "Заповіт" наприкінці 1845 року.

Учні виконують пісню «Заповіт»

Ведучий 1. Але, на щастя, міцний організм Тараса Григоровича переміг тяжку хворобу.

Учень. У 1845 році Т. Шевченко закінчує Академію мистецтв зі званням «некласного художника».

Учень. 1846 рік — переїзд до Києва. Вступ до Кирило-Мефодіївського товариства, члени якого висували вимоги: скасувати кріпосне право, ліквідувати поділ суспільства на стани, звільнити слов'янські народи від гніту самодержавства і створити слов'янську федеративну республіку.

Учень.5 квітня 1847 р. — арешт за участь у Кирило- Мефодіївському братстві, ув'язнення в Києві, поета відправлено під конвоєм до Петербурга, ув'язнено в казематі Третього жандармського відділення. Попереду десятирічне заслання в пустелі Кос-Арала.

Ведучий. 30 травня 1847 р. — визнано державним злочинцем, призначено рядовим до окремого Оренбурзького корпусу під найсуворіший нагляд із забороною писати й малювати. Заборонено всі друковані твори Т. Шевченка.

Лічу в неволі дні і ночі і лік забуваю.

О господи, як — то тяжко тії дні

Минають.

І четвертий рік минає тихенько, поволі,

І четверту починаю книжечку в неволі

Мережати.

1-й ведучий. Десять років неволі-солдатчини перетерпів Тарас у сухих казахських степах, у ненависних казармах, але переконань своїх не змінив. "Караюсь, мучуся, але не каюсь", - таким було моральне кредо Шевченка.

У казематах батюшки-царя

Кайдани, шаленіючи, бряжчали,

Щоб заглушити пісню Кобзаря.

А пісня наростала у засланні,

А пісня грати розбивала вщент.

Правдивій пісні передзвін кайданів –

То тільки звичний акомпанемент.

Учні виконують пісню "Зоре моя вечірняя…"

2-й ведучий. У далекому Казахстані він жив єдино Україною, її долею, горем свого поневоленого люду.

1-й ведучий.У 1859 році Шевченко востаннє приїхав в Україну, зустрівся зі своїми рідними. Ходив кручами Канева, мріяв оселитися біля свого улюбленого Дніпра. Не судилося.

По довгій неволі хотів тут віку дожити,

на княжій горі, над коханим своїм Дніпром.

Вже так натомився за краєм своїм тужити,

що вірші, здавалось, ридають уже під пером.

2-й ведучий.

Сльоза закипає. Душа посварилася з Богом.

А небо, а простір, а це під горою село!

І так же тут любо! Дніпро під самим порогом.

І тільки порога... порога чомусь не було...

Учень.10 березня 1861 р. перестало битися полум’яне серце великого поета. Його було спочатку поховано на Смоленському кладовищі в м. Петербурзі, а 22 травня 1861 р. відбулося перепоховання домовини з прахом Т. Шевченка в Україні, на Чернечій горі, поблизу Канева.

Учень. Еміль Дюран писав:

...Його могила стала для українців місцем паломництва... В сучасній історії дуже важко знайти аналогічний випадок, коли б літературна постать так хвилювала всі прошарки нації, щоб письменникові віддавалася шана, подібно до святого або пророка. Тут духовна вершина нашого народу, вершина, що світить усій Україні.

Ведучий. Тарас Шевченко народився на українській землі, під українським небом, проте він належить до тих людей-світочів, що стають дорогими для всього людства і що в пошані всього людства знаходять безсмертя.

Учень. Океан Шевченкової творчості не має меж, його можна вивчати все життя так і не збагнувши до кінця. Це таке багатогранне, дивовижне мистецьке явище, яке можна узагальнити хіба словом «геній».

Микола Жулинський: Вражає його колосальний творчий спадок: 240 віршів, балад, з них 8 поем; драма «Назар Стодоля" і фрагменти двох незакінчених драм; 9 повістей зі 20 ним написаних, але втрачених; щоденник, автобіографія, 250 листів». Його твори перекладені багатьма мовами світу.

Учень. Мистецька спадщина Шевченка-художника нараховує 835 творів - живописних полотен, рисунків, офортів та ескізів (із них біля 300 не віднайдено).

Учень. Письменник української діаспори Петро Одарченко писав:

Могутня поезія Шевченка, що з пісні вийшла, сама в пісню перетворилася й стала могутнім джерелом музичної творчості видатних українських і світових композиторів. Назвемо тільки кілька імен композиторів, які творили музичну Шевченкіану: Людкевич, Стеценко, Степовий, Колесса, Леонтович, Майборода, Данькевич, Мусоргський, Чайковський, Рахманінов, Глієр, Левенсон, Размадзе, Чкінадзе, Пасхало... Це дає підставу говорити про те, що Тарас Шевченко належить до наймузикальніших поетів світу. (Звучить музика)

УЧЕНЬ. Слава про безсмертного Кобзаря, людину європейської культури, лунала й лунає далеко за межами української землі.

Учень. Ще у 1918 році пам'ятник Шевченкові відкрито у Москві, йому споруджено монументи у Петербурзі, Києві, Харкові, Черкасах, Каневі та багатьох інших містах.

УЧЕНЬ. Є вони також в інших країнах. В 1951 році як дар українцям, що живуть у Канаді, відкрито пам'ятник Т. Г. Шевченку на околицях Палермо поблизу Торонто - перший на американському континенті. У вересні 1970 року у США на території слов'янського центру в Аерров-парку було встановлено подаровані Радянським Союзом пам'ятники двом світочам думки і слова, - Тарасові Шевченку та Олександру Пушкіну.

УЧЕНЬ. Крім погруддя в Аерров-парку, пам'ятники Шевченкові відкрито у Вашингтоні та біля м. Керченсон у штаті Нью-Йорк, а також у Франції - в Парижі.

УЧЕНЬ. Тарас Шевченко... У цих словах втілена слава і гордість українського народу. Він зробив вагомий внесок у культурну скарбницю людства.

УЧЕНЬ. У багатьох куточках нашої Батьківщини є музеї великого Кобзаря.

Ведучий. Заповітом для багатьох поколінь можна назвати поетичний спадок Тараса Шевченка. Його пророчі слова ніби оживають і звучать для нас закликом.

Будеш, батьку, панувати,

Поки живуть люди,

Поки сонце в небі сяє,

Тебе не забудуть. Минуть століття, а він залишиться народним поетом, полум’яним борцем за щастя і світлу долю.